СВРЪХЕСТЕСТВЕНИ СИЛИ ИЛИ ЗАКОН*
УПРАВЛЯВАТ СЪДБИНИТЕ НА ЧОВЕЧЕСТВОТО В ТОЗИ СВЯТ?
БОЖИЯТА ЛИ Е РЪКАТА, РЕЕЩА СЕ ОТ ВИСИНИТЕ?
Истината е...
... че човешките съдби не зависят от хората.
ЗАЕДНО
"Както казах и преди, свободен си да правиш каквото пожелаеш."
"Сега, когато знаеш какво значи да си в битка, сам ще трябва да избереш по кой път да поемеш."
Ей.
Къде съм?
В една пещера до реката.
За късмет паднахме във водата и оцеляхме.
Река?
Хайде де, нищо ли не помниш?
Щяхме да се удавим, но май това не те тревожи много!
Задръж!
Не ставай още, треската ти още не е преминала.
Не можеш да ме обвиняваш, замръзваше и беше мокра до кости.
Какво си ме зяпнала?
Това заболя, за какво беше?
Аз ти спасих живота!
Проклeта да си, спри се!
Ей, престани!
Стига с тия глупости!
Ти си истерясала!
Не исках да се отклонявам от битката заради теб и въпреки,
че беше покрита с броня, успях да те извлека от реката!
И до сега не си ми благодарила.
Как смееш да хвърляш нож по мен?
Ако не беше жена, щях да ти избия зъбите!
"Не ми допада проста жена като теб да се прави на рицар."
Лесно се ядосваш.
За това жените не ставате за войници.
Ей...
Не съм си го избирала...
... не съм...
Не съм родена жена по мой избор!
Виж, съжалявам.
Ах ти...
... откачена кукумявка!
Защо не се опиташ да се успокоиш?
ДОЛУ РЪЦЕТЕ!
ПУСНИ...
... ме...
Помолих те да се успокоиш.
Ей, облечи това.
Изсъхна докато го носих.
Какво сега?
Още ли ревеш?
Млъкни
и престани да ме гледаш!
Не е за вярване,
каквото и да беше ми се случило, никога не бих те помолила за помощ.
Чудно! Тя наистина ме мрази.
Ей, защо всъщност се включи в "Бандата на Ястреба"?
Предвид колко тежка може да бъде войната...
... особено за една жена.
Е, изглежда не ми е работа.
Грифит...
... заради Грифит.
Аз съм от малко фермерско селце дълбоко в планините.
Земята бе неплодородна, а стъблата на посевите тънки.
Въпреки това, заради войната, изстискваха реколтата ни с непосилни данъци.
Често не сме яли нищо по три дни.
Много хора умираха от глад всяка зима.
Селцето ни бе на границата, така че често ставаха набези.
Всеки път когато нещо такова се случеше,
трябваше насила да гледаме как тъпчат полята и къщите ни, без да можем да протестираме.
Това се случваше във всички села наоколо.
Всички бяха свикнали да бъдат обирани и да им се съсипва живота.
Аз си мислех, че просто така е писано.
Един ден
през селцето ни мина някакъв благородник
и ме забеляза.
Той предложи да ме вземе като негова прислужница.
След кратко колебание, баща ми прие предложението му.
Мислех, че баща ми ще даде на благородника най-малката си дъщеря,
която беше в тежест на семейството.
Родителите ми трябваше да намалят гърлата за хранене.
Обаче...
... нищо чудно, че благородникът взе мен.
Сега не бих повярвала,
че човек като него ще си прави труда
да спасява момиче от бедно семейство само от доброта; това може да хрумне само на някой наивник.
Нямах избор...
... просто така стояха нещата...
Това ми мислене ме научи да посрещна истината.
Кой си мислиш че си ти? Да не би благородничеството да те прави богоизбран?
Изглеждаше като излязъл от приказка - нереален и божествен.
В милосърдието си, Бог изпрати на това обикновено, безпомощно момиче Ангел.
За момент наистина го повярвах.
Но този Ангел не ми даде помощта, която очаквах.
Ако имаш нещо за пазене, вземи меча!
Бях уплашена...
... дали аз го пронизах с меча...
... или той се намушка сам случайно...
... каквото и да бе станало, убих човек.
Странникът само кимна разбиращо с глава.
Тогава разбрах, че той е този, който ми е подал ръка в помощ.
Грифит-сан, разчистихме всичко.
Ей, почакай...
Какво да правя сега?
Прави каквото пожелаеш.
Искам...
Искам да дойда с Вас!
Ня'а начин, малката, за к'ви на взимаш?
Ние не сме прости разбойници.
С'бираме кинти и провизии за войната, за да 'дигнеме армия.
Ше ни се смеят ако ни придружават жени и 'лапетии!
Моля Ви, ще се науча как да въртя меч, ако искате!
Умолявам Ви...
Мисля, че тая говори сериозно...
Дори ако това значи да умреш?
Както казах по-рано,
свободна си да правиш каквото пожелаеш.
Сама трябва да избереш по кой път да поемеш,
особено сега, когато знаеш какво означава да се биеш.
Но...
... ти ми даде меч и одеало.
Всичко се промени от деня, в който го срещнах.
Старият ми начин на живот, когато приемах всичко и чаках,
се превърна в нов, където аз се биех, за да получа каквото искам.
От този ден... аз боготворях Грифит.
Понякога си мисля,
че сънувам.
Прокудена от простолюдието банда, се превърна в непобедима в битка армия.
И битките ни бяха като от приказка.
А водачът ни бе млад и изглеждаше толкова невинен.
Дори потеклото му бе обикновено, като нашето.
Чудо.
За мен,Грифит въплащаваше самата представа за чудо.
Докато аз някак успях да се превърна във войник,
"Ястребите" се обвързаха в териториален спор, воден от местен благородник.
Благордникът бе добре познат и много заможен.
Но имаше лоша репутация, заради предпочитанията си
към млади момчета.
Официално ги наемаше от селата за прислуга,
но всъщност децата бяха затваряни да задоволяват вкуса му към педофилията.
Очите им изглеждаха празни и безжизнени, изпълнени със страх.
Направо настръхнах.
Страх и омраза се насъбраха в мен, бях ужасена от гледката.
Тя ми напомни, че това нещо можеше да се случи и на мен.
Същата ръка, която ме спаси тогава,
се опря на рамото ми него ден.
Невероятно, но неговата ръка винаги ме е успокоявала.
Преминахме през много битки след този ден, когато видяхме мъртво едно
младо момче, което се беше записало в "Ястребите" преди половин година...
Грифит.
Какво е това?
Нещата на момчето.
Грифит?
Трябва наистина много да е желаел да бъде рицар.
Добре си спомням това момче.
Той винаги ме гледаше така, като че ли гледа в герой.
Чудя се дали е бил щастлив...
Умрял е в преследване на мечтата си, мечта, която е била близо до своето сбъдване.
... но мисля, че е била моята мечта тази, която го е убила...
Никога преди тогава не бях виждала Грифит така депресиран.
Човек като него да скърби така...
От този момент Грифит започна да изглежда различно.
Случи се няколко дни след като се върнахме от онази битка, през нощта.
Грифит!
Стига бе, трябва да се шегуваш!
Горд човек като него...
Каска...
Много е приятно, няма ли да се присъединиш?
Ами, аз, такова...
Отвращавам те, нали?
Не...
Защо...
Защо беше там снощи?
Чакай, сбъркала съм, нали?
Бил си там за военен съвет или нещо подобно, нали?
Не...
Какво?
Не си сбъркала.
Как можа с него?..
За пари.
Да поддържаш армия струва много пари.
Войниците, конете, екипировката, провизиите - нищо не е безлатно.
Но въпреки всичко "Бандата на Ястреба" ще стане много по-голяма.
А аз трябва да и помогна да расте.
Затова ми трябват такива огромни средства за войната,
а онзи старец се интересува от мен, докато аз се интересувам от парите му.
Интересите ни се пресякоха.
Не, дори да е така, няма начин...
Защо нещата не могат да си останат същите?
Ако продължаваме да печелим, някой ден ще можем да съберем всичките пари, които ти трябват.
Това ще отнеме твърде много време,
а колкото повече битки водим, толкова повече войници губим.
Имаш предвид онова момче, нали?
Не, нямам.
Стигнах до това заключение, мислейки,
кое ми носи по-малко риск - да изгубя стотици войници в десет битки
или да задоволя богат дъртак.
Слушай внимателно, Каска.
Не се чувствам отговорен за другарите, загубили живота си заради командването ми.
Защото... те сами избраха да се бият във всяка битка...
Грифит?
... както аз избрах това...
... но ако има нещо...
... което да мога да направя за тях...
... да направя нещо за мъртвите...
Трябва да се бия за победа!
Трябва да продължавам да се бия, за да изпълня мечтата си, мечта, на която те държаха
и за която рискуваха живота си!
Грифит, престани!
Не мога просто така да пренебрегна костите на умрелите, умрели, за да реализирам своята мечта.
Все пак това е мечта, омърсена с кръв.
Не съжалявам и не се чувствам виновен заради нея.
Но тя никога няма да се изпълни, ако и аз не съм готов да се омърся...
... а ако не се омърся, ще съм рискувал всичките тези животи напразно...
Спри.
Моля те, спри да го правиш.
Спокойно.
Всичко е наред.
Когато сложи ръка на рамото ми, Грифит вече беше дошъл на себе си.
Но тъгата не ме напусна.
Повечето хора отдавна са изоставили мечтите си,
но Грифит отказва да изостави своята.
Тя е голяма и чиста,
но е голяма тежест
за раменете на сам човек.
Някой, който иска да сбъдне такава мечта, неизбежно страда ужасно.
Той не е роден толкова силен,
но заради своята мечта, сега трябва да бъде по-силен от всякога.
А аз искам да съм до него.
Ако изцяло се посвети на мечтата си...
... ако трябва да се бие, за да я изпълни...
... искам аз да съм мечът в ръката му.
Искам да съм до него.
Искам да съм нещо важно, което ще му помогне да я изпълни.
Някога вярвах, че желанието ми може да се изпълни...
... но тогава се появи ти.
Помниш ли какво ти каза Грифит на онзи хълм, тогава?
"Искам да се присъединиш към нас, Гaтс!"
Онези думи...
Никога не беше казвал толкова мили думи на някого.
Бях много раздразнена от това.
Завиждах ти, защото Грифит ти каза това...
... сякаш беше нищо.
Опитах се да се самоубедя,
че Грифит те искаше просто като войник, някой, който ще направи "Ястребите" по-силни...
Обаче спокоен човек, като Грифит да реагира така импулсивно когато ти се случи нещо,
сякаш...
... сякаш...
Грифит вярва в теб, но ти не разбираш
какви могат да бъдат последствията от това!
Не мога да забравя факта, че твоята самонадеяност го изложи на смъртна опасност!
Не ми пука ако умреш някъде в битка!
Но никога няма да ти простя ако разрушиш "Ястребите", мечтата на Грифит!
И не мога да ти простя, че накара Грифит да се промени...
Защо?
Защо избра теб?
Защо теб?
К-какво правиш?
Тихо!
Ей, слуш'й, мисля, че дос'я са пукясали.
Сети се как паднаха от онъз скала.
Ня'а значение живи ли са или не.
Сър Адон обеш'а, че ша изплати наградата,
Щото т'ва са водача на "Щурм'ваците на Ястреба" и онъз' жена командир.
'Шо не потърсиме от тука надоле по течението?
Телата им мож' са отплували по него.
Слушай.
Вземи това за да ти свали треската.
Нямаме повече време за почивка.
Тръгваме веднага щом се стъмни.
*забележка: титрите са нагласявани главно за японския стрийм/език.
Приятно доглеждане. О))
Редакция: partcaleste (pa®tci).